Halloween-ilta 1963
- Kai olemme kahdestaan? - Michael on jossain.
Ota se pois!
- Mennään yläkertaan. - Selvä.
- Judith on myöhä, minun täytyy mennä. - Soitatko huomenna?
- Soitan. - Lupaatko?
Michael!
Michael?
Luen tuomari Walter Wallin päätöksestä.
Minulla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin määrätä -
Michael Audrey Myers Smith's Grove-Warren sanitariumiin.
Jossa hänet laitetaan psykiatrin hoitoon.
Joka rapotoi oikeudelle vähintään kaksi kertaa vuodessa.
Michael Audrey Myers tuodan oikeuden eteen 21-vuotissyntymäpäivänään.
Jossa hänet tuomitaan aikuisena.
Siskonsa Judith Margaret Myersin murhasta.
Tohtori Loomis?
Michael Myers pitää siirtää sanitariumista välittömästi.
Suosittelisin täysiä turvallisuustoimia.
Tohtori Loomis, päätös on tehty.
Mutta tässä instituutiossa on minimi turvallisuustoimet.
- Henkilökunta ei ole tarpeeksi varautunut. - Varautunut mihin?
Poika on katatooninen. Hän on tajuttomassa tilassa.
Hän ei reagoi mitenkään ulkoiseen stimulointiin.
Oletteko lukeneet muistiinpanoni?
Kyllä olemme, tohtori.
Miksi ne eivät olleet mukana kuulusteluissa?
Tuomari pyysi tohtori Fostersin analyysiä.
Olen viettänyt neljä tuntia päivässä...
Neljä tuntia päivässä tämän pojan kanssa.
Joka päivä.
Kuuden kuukauden ajan.
Kauemmin kuin yksikään oikeuden määräämä psykiatri.
- Tohtori Loomis. - Michael Myers on vaarallisin potilas, jota olen koskaan seurannut.
Tohtori, ei ole diagnostisia todisteita mitkä puoltaisivat väittämäänne.
Hän näyttelee. Tämä katatooninen tila on tietoista näyttelyä.
Hänen sisällä on vaistomainen voima.
Hän odottaa.
Mitä?
En tiedä.
Voimme laatia erikoissuosituksen oikeudelle, vain jos mielestämme -
potilaan hoitomuutokseen on oikeutettu syy.
En näe syytä miksei hän jäisi tänne.
Meillä on hänen hoitonsa vaativat tilat.
Täällä on puutteelliset turvatoimet.
Pyydän.
Rukoilen, että harkitsette uudelleen päätöstänne.
Tohtori Loomis, ehkä sinun pitäisi uudelleen harkita hänen pitämistä potilaananne.
Voimme etsiä jonkun toisen joka pitää huolta hänestä.
Pidän hänet potilaanani.
Onko vielä jotain mitä haluaisitte sanoa, tohtori Loomis?
Huiputit heitä, etkö vain Michael?
Mutta et minua.
30. lokakuuta, 1978
- Oletteko tehnyt tällaista ennen? - En suljetussa laitoksessa.
Ymmärrän.
Ajotie on pari sataa metriä oikealle.
Minua vaivaa vain mölinä, kun ne alkavat raivota...
Ei mitään huolta. Hän ei ole puhunut 15 vuoteen.
- Saanko jotain erityisohjeita? - Kun vain ymmärrätte mistä on kyse.
- Älkää aliarvioi sitä. - Emmekö voisi puhua hänestä?
- Kuten haluatte. - Tohtori on niin myötätuntoinen.
- Mitä annan, kun hänet viedään tuomarin eteen? - Thorasinia.
- Sitten hän kykenee tuskin istumaan. - Se on tarkoituskin.
- Olette tosissanne hänen suhteensa? - Olen.
- Ettekö halua hänen koskaan vapautuvan? - En koskaan.
- Miksi sitten viemme hänet Hardin Countyyn, jos... - Koska se on laki.
Perillä ollaan.
Mistä lähtien he ovat saaneet juoksennella ympäriinsä?
- Ajakaa pääportille! - Eikö pitäisi... - Ajakaa!
Pysähtykää.
- Eikö meidän pitäisi mennä sairaalaan? - Odottakaa!
- Oletteko kunnossa? - Olen.
Hän karkasi! Paha karkasi!
Minä keksin!
- Muista jättää avain Myersin talolle. - Muistan.
Taloa tullaan katsomaan 10.30. Muista jättää avain maton alle.
Laurie!
Hei, Tommy!
- Tuletko illalla? - Sama aika, sama paikka.
- Tehdäänkö lyhtyjä? Katsotaanko hirviöelokuvia? - Toki.
Luetko minulle? Tehdäänkö popcornia?
- Pidä kiirettä. - Miksi menet kouluun tätä tietä?
- Isä pyysi. - Miksi?
- Täytyy viedä avain. - Miksi?
- Koska isä myy talon. - Miksi?
- Koska se on hänen työtään. - Minkä talon?
- Myersin talon. - Myersin talon?
- Et saisi mennä tuonne? - Kyllä menen.
- Se on kummitustalo. - Katso vaikka.
Lonnie Elam kielsi koskaan menemästä sinne.
Hän sanoi, että se on kauhutalo. Siellä on tapahtunut kauheita.
Lonnie Elam ei varmaan selviä kuudennelta luokalta.
Täytyy mennä. Nähdään illalla.
- Hei. - Hei.
Potilaiden keräämisessä kesti melkein koko yö.
Yksi oli päässyt Morgantownin tielle saakka.
- Kuka vahti häntä? - En tiedä.
- Et tiedä? Miten niin et tiedä? - Bernardyn piti vahtia häntä.
- Piti? - Hän ei ollut täällä kymmeneltä.
- En tiedä mitä tapahtui. - Missä hän oli?
- Tuota... - Bernardy.
Hänen on täytynyt hajoittaa ikkuna käsillään.
Hän tuli aulaan läpi kaikkien ovet, ja työnsi kaikki potilaat ulos.
Mitä halusit näyttää minulle?
SISKO
Tohtori Loomis, onko hänet löydetty?
Ei. Mutta tiedän minne hän on menossa.
Tohtori Wynn haluaa tavata sinut, tohtori!
- En ole vastuussa, Sam. Sanoin miten vaarallinen hän on. - Et voinut.
Kaksi ajoestettä ja kieltotaulu ei pidättelisi viisivuotiastakaan.
Hän oli teidän potilaanne. Olisitte varoittanut hänestä.
- Minä varoitin! Kukaan ei kuunnellut. - En voi tehdä muuta.
Soittakaa ja kertokaa kuka täältä karkasi ja mihin hän on menossa!
- Oletettavasti menossa. - Tuhlaan aikaani.
- Haddonfieldiin on 240 km, eikä hän osaa ajaa. - Eilen illalla se sujui.
Ehkä hän on saanut ajo-opetusta.
...ja kirja päättyy.
Mutta mistä Samuels oikeasti puhuu, on kohtalo.
Usea henkilö kohtasi kirjassa kohtalonsa.
Mihin Collins sitten ryhtyikin, -
hän kulki kohti kohtaloaan.
- Laurie? - Niin? - Vastaa kysymykseen.
Costaine kirjoitti, että kohtalo liittyy vain uskontoon.
Samuelsin mielestä taas kohtalo oli luonnollinen elementti -
- kuten maa, ilma, tuli ja vesi. - Oikein. Samuels personifioi kohtalon.
Samuelsin tekstissä kohtalo on liikkumaton kuin vuori.
Kohtalo pysyy, se ei koskaan muutu.
- Mitä pikku noidalle kuuluu? - Niin, kurpitsalle!
- Antakaa minun olla! - Se tulee ja nappaa sinut!
- Mörkö tulee! - Antakaa minun olla!
- Se ei usko meitä. - Etkö tiedä mitä Halloween-yönä tapahtuu?
Saamme karkkia.
Mörkö, mörkö!
Hän on tulossa.
Teidän täytyy uskoa minua, konstaapeli, hän on tulossa Haddonfieldiin.
Koska tunnen hänet.
Olen hänen lääkärinsä. Teidän täytyy valmistautua.
Jos ette, omat ovat hautajaisenne.
- Etsin sinua. - Mikä kirjakantamus! Tarvitset ostoskärryt, että pääset kotiin.
Aamulla täytyy opetella kolme uutta kannustusta, -
iltapäivällä on matsi, kampaaja viideltä ja tanssiaiset kahdeksalta.
- Olen aivan puhki. - Mielestäni sinulla ei ole huomenna tarpeeksi tekemistä. - Todellakin.
- Minulla ei ole mitään tekemistä. - Oma syysi, enkä yhtään sääli sinua.
Lynda! Laurie! Miksi ette odottaneet?
- Odotimme 15 minuuttia, et tullut. - Ei pidä paikkaansa, tässä olen.
- Miksi et hymyile, Annie? - En hymyile enää ikinä.
Paul raahasi minut poikien pukuhuoneeseen.
- Tutkiakseen kartoittamattomia alueita? - Me vain juttelimme.
- Kyllä kai. - Se mäntti jäi kiinni kun heitti kananmunia ikkunoihin.
Vanhemmat laittoi hänet kotiarestiin, eikä hän voi tulla illalla.
- Sinun piti olla lapsenvahtina. - Jotta voisi... - Paska!
- Sille löytyy käyttöä. - Unohdin kemiankirjan.
Mitä siitä. Minä unohdan aina kaikki kirjat.
Kuka niitä kaipaa, ei sillä väliä onko kirjoja vai ei...
Eikö tuo ole Davon Graham?
- Ei minusta. - Minusta hän on söpö.
Hei, mäntti!
Vauhti tappaa!
Eikö se ymmärrä leikkiä?
Järjestät meidät vielä joskus tosi liemeen, Annie.
Inhoan tyyppiä, jolla on auto, muttei huumorintajua.
- Tulemmeko sitten illalla? - Ettet vain joudu liemeen, Lynda.
Älä viitsi, Annie. Olemme Bobin kanssa suunnitelleet sitä koko viikon.
Hyvä on. Wallacet lähtevät seitsemältä.
Olen lapsenvahtina Doylella. Voidaan pitää seuraa.
Mahtavaa. Minulla on kolme vaihtoehtoa: -
katsoa kun lapset nukkuu, kuunnella kun Lynda muhinoi ja puhua kanssasi.
- Mihin aikaan illalla? - En tiedä vielä, vien pikkuveljen karkki tai kepposelle.
- Annatko namiasi Bobille? - Hyvä vitsi! Nähdään. - Hei.
- Annie, katso. - Minne?
- Pensasaidan takana. - En näe mitään.
- Se kaveri, jolle huusit... - Että on otsaa!
Hei, ääliö!
Laurie, hänellä on asiaa sinulle. Haluaa viedä sinut illalla ulos.
- Hän seisoi tuossa. - Laurie-parka.
Pelotit taas yhden tiehensä. Sääli, ettet koskaan käy ulkona.
Sinulla on varmaan pieni omaisuus lapsenvahtihommistasi.
- Poikien mielestä olen liian fiksu. - Pöhkö sinä olet, näet olemattomia.
Oma koti kullan kallis. Nähdään myöhemmin.
- Hei. - Hei.
- Anteeksi, Laurie. - Olen pahoillani, herra Brackett.
- Ei ollut tarkoitus pelästyttää. - Ei se mitään.
- Halloween-päivänä jokaisen pitää pelästyä kerran kunnolla. - Niin kai.
Mukavaa tavata, sir.
Karkki tai kepponen!
Etkö olekaan kasvanut ulos taikauskosta?
Haloo?
Kuka siellä on?
- Haloo? - Miksi löit luurin korvaan? - Annie? Sinäkö se olit?
- Tietenkin. - Mikset sanonut mitään? Pelästytit kuoliaaksi.
- Oli suu täynnä ruokaa. - Luulin läähättäjäksi.
- Luulet jo mutustelua läähätykseksi. Menetät järkesi, Laurie. - Menetin sen jo.
Epäilen. Äiti lupasi lainata autoaan, haen sinut puoli seitsemältä.
- Selvä. Hei. - Hei.
Rauhoitu.
Tämä on naurettavaa.
- Hei. - Nopeasti nyt! - Mitä nyt? - Sulje ovi!
- Joku tyyppi seurasi minua. - Oletko varma? - Olen.
Luulen, että se oli sama tyyppi joka ajoi ohitsemme farmariautolla.
En nähnyt häntä kovin hyvin, mutta luulen että se oli Steve Todd.
- Hänen veljellään on farmariauto. - Hän oli pysäköinyt tänään koulun eteen.
Aivan ikkunan eteen, hän tuijotti minua.
Steve Todd tuijotti sinua?
Joku tuijotti.
Hetki sitten hän oli takapihallani.
- Ehkä hän haluaa deittailla. - Pää kiinni! Mitä muutakaan hän haluaisi?
- Pieni vitsi. - Mitä haluat?
Minulla ei ole mitään päällepantavaa tänä iltana. Joten ajattelin, -
että lainaisit sitä silkkipuseroa, jonka sait syntymäpäivälahjaksi.
- En ole edes käyttänyt sitä vielä. - Lupaan ettet sotke tai hajoita sitä.
Laurie, lopeta murehtiminen. Se oli Steve Todd.
Vastaa, se on vain puhelin.
- Haloo? - Kuka siellä on? - Laurie, minun täytyy pyytää isoa palvelusta.
- En löydä mitään päällepantavaa. - Se on Annie. Hän haluaa lainata jotain.
- Lupasit! - Enkä luvannut.
Hei. Lynda on täällä. Hän haluaa lainata uutta puseroani.
Lynda on friikki. Onko se tyyppi yhä takapihallasi?
- Hän seurasi Lyndaa tänne. - Jos näet hänet, sano hänelle että lähtee menemään.
Tai jos hän on söpö, pyydä ulos.
- Annie minun pitää mennä. Voiko ottaa minut kyytiin? - Heti illallisen jälkeen.
- Entä se laskettelupusero, jonka sait joulana? - Hei. - Hei, friikki.
Nähdään.
Missä se neule on?
- Laatikossani. - Haen sen.
- Lupaa ettet hajoita sitä. - Todellakin lupaan.
En todellakaan usko sinua.
Nopeasti nyt.
Ehditään juuri.
Niin, Judith Myers.
Rivi 18, paikka 20.
Jokaisessa kaupungissa on sattunut jotain tällaista.
Muistan Russellvillessa 15 vuotta sitten, Charlie Bowles.
Yhtenä iltana hän söi ateriansa, nousi pöydästä -
meni autotalliin ja otti metallisahan.
Hän palasi taloon, suuteli vaimonsa ja kahta lastaan hyvästiksi ja...
- Missä se on? - Tässä lähellä.
Judith Myers, muistan hänet. Uskomaton juttu. Niin nuori poika.
- Mitä nyt? Eksyittekö? - Miksi ne tekevät tällaista!
Saatanan kakarat!
- Halloween tällaista teettää. - Kenen hauta se on?
En tiedä. 18, 19...
Judith Myersin.
Hän palasi kotiin.
- Vieläkö olet peloissasi? - En ollut.
- Narraat! - En ollut!
- Näin jonkun herra Riddlen takapihalla. - Luultavasti herra Riddlen.
- Hän katseli minua. - Herra Riddle katseli sinua? Hän on 87-vuotias!
- Voi hän silti katsella. - Siihen se varmaan jääkin.
- Kenelle kurpitsa on? - Askarteltavaa Tommylle.
- Olen aina sanonut, että olet oiva partiotyttö. - Kiitos.
Minäkin voisin olla partiotyttö tänä iltana.
Teen popcornia ja tuijotan kuusi tuntia kauhuelokuvia.
Pikku Lindsey Wallace ei tiedä mikä häneen iski.
Isäni! Hankkiudu eroon tästä!
Laurie, lopeta yskiminen! Mikä sinua vaivaa?
Ole luonnollinen. Tuolla hän on. Ole luonnollinen.
- Hei, Annie. Laurie. - Hei, isä. Mitä on tapahtunut?
- Mitä? - Mitä on tapahtunut?
Pennut kai murtautuivat rautakauppaan.
Panet kaiken pentujen syyksi.
Kuka muu veisi vain Halloween- naamareita, köyden ja pari veistä?
Kovaa, kun on kyyninen isä.
- Ettekö myöhästy? - Mitä? - Sanoin, että ettekö myöhästy?
Huutaakin vielä.
- Hei, tytöt. - Hei, isä. - Hei.
- Sheriffi! Olen tohtori Sam Loomis. - Lee Brackett.
- Vaihtaisin pari sanaa. - Ehkä hetken päästä. - Asia on tärkeä.
- Kymmenen minuuttia. - Odotan tässä.
- Mikä sinua vaivaa? - Hän haistoi takuulla.
- Eikä haistanut. - Näitkö hänen ilmeensä?
Siltä hän aina näyttää.
- Mitä puet huomenna tanssiaisiin? - Mietitkö sinä sellaisia, Laurie?
- Voisit pyytää jotakuta. - Enkä.
Menet vain ja kysyt: "Tuletko tanssiaisiin?"
- Sinä voisit, minä en. - Voisit pyytää Dick Baxteria. Hän lähtisi.
Mieluummin Ben Trameria.
Ben Tramer? Arvasin!
Mietit siis sittenkin sellaisia?
- Hiljaa. - Hän on söpö.
- Hei. - Hei, Annie. - Mitä kuuluu?
- Koska on nukkumaanmenoaika? - Yhdeksältä.
- Pidä hauskaa. - Ole kiltti tyttö. - Hei.
- Asuuko täällä ketään? - Ei sitten vuoden 1963, kun se tapahtui.
- Lapset sanovat, että täällä kummittelee. - Saattavat olla oikeassa.
- Katsokaa. - Mitä?
- Mikä se on? - Koira.
- Se on vielä lämmin. - Hänelle tuli nälkä.
- Se saattoi olla haisunäätä. - Niinkö?
- Ihminen ei tekisi tuollaista. - Kyseessä ei ole ihminen.
Se tapahtui täällä. Tyttö istui tässä.
Hän olisi voinut nähdä meidät ikkunasta.
Nurmikolta hän olisi nähnyt sisään.
Pidätte minua varmaan omituisena lääkärinä.
Minulla on lupa.
- Taidatte olla peloissanne. - Kyllä...
Tapasin hänet 15 vuotta sitten. Minulle sanottiin, ettei hänessä ole mitään jäljellä.
Ei järkeä, omaatuntoa, -
ymmärrystä elämästä ja kuolemasta, -
hyvästä tai pahasta, oikeasta tai väärästä.
Tapasin kuusivuotiaan lapsen, -
jolla oli tyhjät, kalpeat ja tunteettomat kasvot, -
ja mitä mustimmat silmät, paholaisen silmät.
Kahdeksan vuotta vietin yrittäen saada häneen yhteyttä, -
ja toiset seitsemän yrittäen pitää hänet lukkojen takana, koska ymmärsin, -
että pojan silmien takana asui puhdas, paljas pahuus.
- Mitä me teemme? - Hän on käynyt täällä. Uskon, että hän palaa.
- Odotan häntä. - Minun pitäisi ilmoittaa radio- ja televisio... - Ei.
Jos tekisit sen, ihmiset vain näkisivät hänet jokaisessa kadunkulmassa.
Käskekää vain miestenne pitää suu kiinni ja silmät auki.
Käyn tunnin kuluttua katsomassa.
"Te siellä! huusi Arthur. Tästä ei mene kukaan taistelutta!"
"Vain niin! vastasi ritari rohkeasti ja ylimielisesti. "
En pidä tuosta tarinasta.
- Luulin, että Kuningas Arthur on suosikkisi. - Ei enää.
- Miksi ne ovat sohvan alla? - Äiti ei halua, että luen niitä.
"Lasermies", "Neutronimies". Saatan ymmärtää miksi.
- "Tarantelimies". - Laurie, mikä mörkö on?
- Doylella. - Minä täällä.
- Hei, Annie. Mitä teet? - Popcornia.
Onko hauskaa? Unohda, sinulla varmaankin on.
Minulla on sinulle suuria uutisia.
Odota hetki.
Hei, Lester. Talon koira aikoo repiä minut kappaleiksi.
Lindsey, tule heti hakemaan koira pois keittiöstä!
Inhoan tuota koiraa. Olen ainoa maailmassa, josta se ei pidä.
Mikä se suuri uutinen on?
Mitä jos sanoisin, että menet huomenillalla tanssiaisiin?
Sanoisin kai, että soitit väärään numeroon.
Juttelin Ben Tramerin kanssa, -
ja hän oli innoissaan, kun kerroin, että pidät hänestä.
Et kai, Annie? Sano, ettet tehnyt sitä. Miten saatoit?
Ole kiltti ja sano, ettet tehnyt sitä.
- En kehtaa tavata häntä. - Laurie, mörkö on ulkona.
- Hän on tuolla ulkona. - Odota.
Mörkö on tuolla ulkona, katso!
Ei siellä ketään ole, Tommy. Mene katsomaan televisiota.
Se oli vain Tommy.
Miten saatoit?
Pidätte toisistanne, tarvitsette vain vähän rohkaisua.
Kai sinä nyt ulos voit mennä. Voi paska!
Ei, ei! Sotkin vain itseni. Soitan uudelleen!
Lindsey! Tarvitsen aamutakin!
Lindsey! Lester haukkuu taas ja käy hermoilleni.
Anna olla. Se taisi löytää seuraa.
- Koska tehdään lyhty? - Elokuvan jälkeen.
- Koska luetaan loput sarjakuvat? - Kun on tehty lyhty.
- Entä mörkö? - Ei sellaista olekaan.
- Richie sanoi, että se tulisi hakemaan. - Uskotko kaiken, mitä Richie sanoo? - En.
Halloweenina ihmiset tekevät kepposia toisilleen, Richie yritti vain pelotella sinua.
- Näin mörön ulkona. - Ei siellä ketään ollut.
- Kyllä oli! - Miltä se näytti? - Möröltä.
Emme etene.
- Mörkö voi tulla vain Halloween-yönä, eikö? - Kyllä.
Minä olen täällä, enkä anna sinulle tapahtua mitään.
- Lupaatko? - Lupaan.
- Voidaanko tehdä lyhty nyt? - Mennään.
Hienoa!
Kuka siellä?
Paul, sinäkö siellä teet kurjia kepposiasi?
Ei kai sitten. Ei kepposia Annielle tänä iltana.
Lindsey! Tule tänne!
Olen pesuhuoneessa! En saa ovea auki!
Lindsey, vastaa puhelimeen! Se on Paul!
- Haloo? - Hei, Lindsey. Paul täällä. Onko Annie siellä? - On.
- Pyytäisitkö hänet puhelimeen? - Hän pesee vaatteitaan.
- Sano, että se olen minä. - Selvä.
Annie, Paul soitti!
- Jäit lukkojen taa. - Tiedetään!
Jalkani juuttui kiinni!
Lupaa, ettet kerro tästä kenellekään.
Annie juuttui ikkunaan, nyt se tulee.
- Haloo? - Hei, Annie. - Hei, Paul.
- Jäitkö jumiin? - Lopeta. Niin voisi käydä kelle tahansa.
- Toki. Jäädä jumiin ikkunaan. - Itse olet juuttunut kaikenlaisiin asentoihin.
- Vanhempani lähtivät. - Hienoa! Koska he lähtivät?
- Puolisen tuntia sitten. - Loistavaa!
- Voisit tulla tänne. - Tule hakemaan. - En voi. Vaatteeni on pesukoneessa.
Hiljaa, mäntti. Niin, paita vain. Aina samat mielessä.
- Itselläsi on. - Mielessäni on paljon muutakin.
Lopetetaan puhuminen ja aletaan tositoimiin.
- Minua pelottaaa. - Miksi istut pimeässä?
- En tiedä. - Hae takkisi, mennään hakemaan Paul.
- En halua. - Eikö meillä ollut sopimus?
- Haluan jäädä katsomaan tätä. - Hyvä on.
- Entä jos voisit katsoa televisiota Tommy Doylen kanssa, pitäisitkö siitä?
- Kyllä. - Tule sitten.
- Hei, Tommy. - Hei, tulkaa sisään.
- Teen lyhtyä. - Minä tahdon katsoa televisiota.
Annie, olen täällä!
- Upea näky. - Kurja ilta.
Sotkin vaatteeni voihin ja juutuin pesuhuoneeseen.
- Soita Ben Tramerille ja sano, että vain pelleilit. - En voi. - Kyllä voit.
Hän lähti Mike Godreyn kanssa ryyppäämään. Soita itse huomenna.
- Olen menossa hakemaan Paulia. - Hetkinen.
- Jos vahdit tyttöä, saatan ehkä soittaa Benille aamulla. - Sovittu.
- Eikö Paulin pitänyt olla arestissa? - Se keksi keinon livahtaa ulos.
- Soitan noin tunnin kuluttua. - Selvä.
- Hei. - Hei.
Vanha partiotyttö, aina valmis.
Ei avaimia.
Lindsey!
Missä sinä olet?
Laurie, mörkö on tuolla ulkona!
- Mikä hätänä? - Näin mörön tuolla ulkona!
- Lopeta, Tommy. Lindsey pelkää! - Näin sen ulkona!
Tommy, Lopeta! Ei siellä ketään ole!
Mörkö ei ole. Lopeta tai sammutan television ja saat mennä nukkumaan.
- Kukaan ei usko minua. - Minä uskon, Tommy.
- Ei minua pelota. - Mene sitten sisään!
- Jänishousu! - Mene sisään, Lonnie!
Mene sisään!
Hei Lonnie, raahaa perseesi pois sieltä!
- Jeesus. - Oletteko kunnossa?
- Olen. - Mitään muuta ei ole tekeillä, paitsi että lapset kepostelevat, -
mekastavat, vetävät pilveä. Minusta tuntuu, että liioittelitte.
- Olette väärässä. - Osoittakaa se.
- Mitä vielä haluatte tietää? - En aio valvoa turhaan koko yötä.
Seurasin 15 vuotta, miten hän tuijotti seinää näkemättä sitä.
Hän katseli seinän läpi, tähän yöhön, epäinhimillisen kärsivällisenä -
odottaen jotain salaista, hiljaista merkkiä, joka käynnistäisi hänet.
Kuolema on saapunut pikkukaupunkiinne, sheriffi.
Voitte joko olla välittämättä siitä tai auttaa minua pysäyttämään se.
Puhutte vain.
Tohtori, tiedättekö mitä Haddonfield on? Perheitä ja lapsia kadut täynnä.
- Väitättekö, että heitä odottaa teurastus? - Se on mahdollista.
Jään tänne yöksi vain siltä varalta, että olette oikeassa.
Ja jos olette, piru teidät periköön, että päästitte hänet vapaaksi.
Ensin mennään sisään, jutellaan vähän -
ja kun Annie harhauttaa Lindseytä, menemme yläkertaan -
ensimmäiseen makuuhuoneeseen vasemmalla. Ymmärsitkö?
- Ensin riisun sinut. - Älä revi kallista puseroani, idioottani!
Sitten sinä riisut minut ja sitten riisumme Lindseyn. Luulen, että ymmärsin.
Todellakin.
Bob, laske minut alas! Tämä on ihan tyhmää!
Täällä on ihan pimeää.
- Hei, Annie! Olemme täällä. - Minne he ovat menneet?
Annie kai vei Lindseyn ulos tai jotain.
- Katsotaan löytyisikö viestiä. - Eikä katsota.
- Se nappaa sinut! - Eikä.
Kukaan ei nappaa ketään, älkää pelotelko toisianne.
Kaikki pitää hauskaa tänä iltana. Mitä nyt keksittäisiin?
- Tehdään lisää popcornia. - Riittää jo, katsotaan elokuva loppuun.
- Doylella. - Hei, Laurie. Mitä kuuluu?
- Istahdin juuri ensimmäisen kerran tänä iltana. - Onko Annie siellä?
- Hänen pitäisi jo olla siellä Paulin kanssa. - Ei todellakaan ole.
Hän varmaan pysähtyi johonkin.
Käske soittaa kun tulee, että tiedän koska laitan Lindseyn nukkumaan.
- Selvä. Nähdään myöhemmin. - Pitäkää hauskaa. - Takuulla.
Hei.
- Lindsey on poissa yön. - Hienoa!
- Hitto! Ei taas! - Minkä voin, kun puhelin soi koko ajan.
- Enkö ole tarpeeksi kiinnostava? - Vastaa siihen kirottuun puhelimeen.
En voi. Mitä jos Wallacet soittavat? Annie joutuisi vaikeuksiin.
Jätetään luuri auki.
Fantastista.
Todellakin.
- Haluatko kaljan? - Kyllä.
Eikö sinulla ole muuta sanottavaa?
- Hae minulle kalja. - Sinun piti hakea minulle.
Tulen kohta takaisin. Älä pue päälle.
Annie?
Paul?
Lynda, senkin persläpi!
Tule esiin.
Toitko minulle kaljan?
Tosi sööttiä, Bob.
Pidätkö näkemästäsi?
Eikö haamua himota?
Missä kaljani on?
Etkö voi vastata minulle?
Älä sitten. Oletpa sinä outo.
Soitan Laurielle. Haluan tietää missä Paul ja Annie ovat.
Tämä ei etene.
Vihdoin.
Haloo?
Hyvä on, Annie. Ensin kuulen mutusteluasi ja nyt kirkumista.
Annie, oletko kunnossa?
Pelleiletkö sinä taas? Tapan sinut, jos tämä on pilaa!
Annie!
Nukkukaa hyvin, lapset.
Bob?
Lynda?
Annie?
Lynda?
Bob?
Riittää jo, Annie!
Ääliöt, älkää enää pelleilkö!
Riittää jo, Annie!
Lopettakaa pelleily heti paikalla!
Saatte katua.
Apua! Tulkaa auttamaan!
Luojan tähden, auttakaa!
Olkaa kiltti, auttakaa!
Ettekö kuule?
Voi luoja!
Auttakaa!
Avaimet!
Tommy!
Tommy, minä täällä!
- Kuka siellä on? - Avaa, minä täällä!
Tommy, kiltti! Pidä kiirettä!
Mene yläkertaan ja lukitse makuuhuoneen ovi! - Minua pelottaa!
Tee niin kuin sanon! Nopeasti!
Voi ei!
Anna tämän loppua.
- Missä olitte? Kävin Myersin talolla. - Löysin auton, hän on täällä.
- Missä? - Kolmen korttelin päässä. Tutki takapihat, minä tutkin etupihat.
- Mene! - Selvä.
Tommy! Lindsey!
Voi kullat!
- Lähdemme pienelle kävelylle. - Oliko se mörkö?
- Minua pelottaa. - Ei ole mitään pelättävää. - Oletko varma?
- Miten? - Tapoin hänet.
Ei mörköä voi tappaa.
Lattialle, Tommy! Lukitse ovi!
Tommy, avaa ovi.
Tulkaa tänne.
Kuunnelkaa.
Menkää alas ja ulos etuovesta.
Kävelkää katua alas McKenzien luokse ja pyytäkää heitä soittamaan poliisit.
Pyytäkää tulemaan tänne. Ymmärrättekö?
Tehkää niin kuin sanoin.
Oliko se mörkö?
Itse asiassa oli.